שלא יכולים להיות רחוקים יותר מהמציאות, לפי דעתי.
למען האמת, זה הפוך.
רוב האפרו-אמריקנים דווקא מתנגדים להחזקת נשק.
יש בפרברים איזה רעיון
שהולך להגיע איזה המון שתלטני מהעיר
או מאיזה מקום בלתי ידוע כדי להרוס את הקהילה הפרברית שלהם.
לי זה לא רק נראה מוזר,
זה גם לגמרי חסר בסיס.
והרובים האלה, למען האמת, לא נלקחו מילדים מהעיר פלינט,
אלא נלקחו מילדים דווקא בקהילה הפרברית שמסביב.
- חשבתי שתגיד שזה כל הילדים השחורים מבתי הספר העירוניים...
שיש להם את הרובים האלה.
לא, זה...
אף פעם לא היו לנו הרבה בעיות עם הרובים בתוך העיר,
אבל אלה אף פעם לא היו הבעיות הגדולות באמת.
הבעיות הגדולות של אחזקת הנשק הן עם המתבגרים בפרברים.
איפה השגת אקדח? - גנבתי את שלי.
ממי גנבת אותו? - מחבר שלי.
אבא שלו מחזיק כמה אקדחים. - אז אתה מתעסק בנשק גנוב?
ירדנו לדטרויט לנסות למכור אותם.
כי אני יכול לקבל איזה 50 דולר בשביל אקדח 9 מ"מ.
באמת? למי אתה מנסה למכור אותם?
כל מי שירצה אותם. בעיקר כנופיות וכאלה.
כנופיות בעיר דטרויט? כנופיות של שחורים?
בעיקר, כן.
אז עכשיו אתה בסדר? - כן, אני לגמרי נקי.
אתה ממשיך למכור נשק? - לא, זה נעשה מסוכן מדי.
כולם מכירים אותי כאן.
ואם אנשים רוצים רובים, סמים, או אלכוהול הם באים אלי הביתה.
וזה פשוט יותר מדי. - יותר מדי טרחה...
המחקרים והסטטיסטיקות שעשיתי מגלים לי כי
שיעור הרציחות ירד לאחרונה בכ-20 אחוזים.
הסיקור, כלומר, כמה סיפורים כאלה יש בחדשות הערב,
עלה ב-600 אחוזים.
הציבור האמריקני מותנה על ידי תחנות הטלוויזיה
ועל ידי החדשות המקומיות
להאמין כי הקהילות שלהם הרבה יותר מסוכנות ממה שהן באמת.
למשל, בעיר הזאת, דרגת הפשע ירדה בשנים האחרונות,
ולעומת זאת שיעור אחזקת הנשק, ובייחוד אחזקת האקדחים, עלה בשנים האחרונות.
שיעור הפשע רק יורד ויורד,
הפחד מהפשע רק גובר וגובר.
איך זה יכול להיות הגיוני?
ובעצם זה מאד הגיוני כשאתה רואה
מה הפוליטיקאים אומרים לנו בתקשורת.
אנחנו עומדים כאן בפינת הרחובות פלורנס ונורמנדי.
זה מקום ההתרחשות של מהומות לוס אנג'לס.
אם חבורה של בחורים אמריקנים לבנים יחליטו להסתובב באזור דרום המרכז
הם יהרגו. אני יכול לומר לך שזו התפיסה המקובלת.
הסיכויים שמשהו רע יקרה לנו כאן קלושים.
ממש זעירים.
אם תסתכל לשם תראה שלט כמעט כמו זה של הוליווד,
שלט שמסמן משהו מאד שונה בשביל רוב האמריקנים מאשר סתם צומת רחובות.
הוא מסמל זוהר, אבל אתה לא יכול לראות אותו.
אני לא יכול לראות את השלט של הוליווד. איפה הוא?
אתה לא יכול לראות אותו בגלל משהו שהרבה יותר מסוכן לנו עכשיו.
שזה האוויר שאנחנו נושמים.
הזיהום שמסתיר את השלט של הוליווד ואנחנו נושמים.
זה הרבה יותר מסוכן משאר הדברים שהתקשורת אומרת לנו לפחד מהם.
כשעזבנו את פינת פלורנס ונורמנדי ראיתי שהופיעו הליקופטרים בשמיים.
תוך כמה שניות חברות החדשות החלו להגיע.
אז מה הסיפור פה? - חשבתי שאתה תדע.
אני לא יודע כלום. -אמרו לי שיש כאן איזה איש עם אקדח.
לא יודע, זה מה שאמרו. אם לא קורה כלום אין מה להפעיל מצלמה.
אנחנו הולכים לסקר סיפור אחר. - לאיזה סיפור אתה הולכים?
זו כמעט טביעה. - טביעה?
כמעט טביעה.
מה עם הסיפור שאתה לא יכול לראות את הגבעות של הוליווד בגלל הזיהום?
אתם יכולים לעשות על זה כתבה.
זיהום זה סיפור לא רע. באמת אי אפשר לראות פה כלום.
אם אתה צריך לבחור בין בחור עם רובה לתינוק שכמעט טבע,
לאן תלך? - לאיש עם הרובה.
נגמר פה הסיפור?
עדיין לא.
אתה יכול לדבר עם הסמל הזה כאן, הוא יתן לך את כל הפרטים.
סתם תהיתי, רק היום הגעתי לכאן ואני לא יכול לראות את הגבעות שם.
בכיוון ההוא, אתה לא יכול לראות את השלט בגלל הזיהום אוויר.
אפשר ללכת ולעצור מישהו על זיהום האוויר?
בשום פנים לא. - אף אחד?
לא. - למה לא?
למה לא, סמל?
למעלה מעשור ישנה תכנית אחת בטלוויזיה שהביאה בעקביות
שחורים ולבנים ביחד בנסיון להפחית את חששותינו ולחגוג את הגיוון שבנו.
"התכנית הזו היא "שוטרים.
"הלכתי לפגוש מפיק לשעבר של "שוטרים "ומפיק של "קטעי המשטרה המטורפים בעולם.
מר דיק הורלנד.
תחפש את המילה ליברלי במילון ואני חושב שתמצא שם תמונה שלי.
אז למה לא לעשות תכנית שמתמקדת
דווקא במה שגורם לפשע.
במקום להראות רק איך רודפים אחרי פושעים.
כי אני חושב שקשה יותר לעשות תכנית כזו. אני לא יודע מה יהיה בה.
כעס זה טוב, שנאה זה טוב, אלימות זה טוב...
סבלנות, הבנה ונסיון לשפר את עצמך משנה לשנה זה לא טוב.
זה פחות טוב לרייטינג? - בדיוק.
אולי בגלל שאנחנו בתעשיית הטלוויזיה
אנחנו נוטים לעשות דמוניזציה לשחורים או להיספנים,
ואז אלה שצופים בזה בבית אומרים "לעצמם "אנחנו לא רוצים לעזור להם...
אני לא אעשה שום דבר כדי לעזור" להם, אני שונא אותם עכשיו.
"כי הם עלולים לפגוע בי. אתה מבין למה אני מתכוון?
אני מבין מה אתה אומר, אבל אני לא בטוח שזה מה שאנחנו עושים.
אני לא בטוח שאנחנו עושים דימוניזציה לשחורים והיספנים.
אני בעיקר לא חושב שאנחנו מראים שחורים והיספנים כפושעים...
אני רוצה להגיד שלא לעתים קרובות אבל זה בטח כן לעתים קרובות.
אבל אנחנו בהחלט לא מנסים לעשות להם דמוניזציה.
אנחנו מראים אותם בחדשות בטלוויזיה
כאנשים די מפחידים.
כן, אני מסכים. ואני אשמח לראות את זה מתהפך כמה שיותר.
אני...
תתחיל הלילה!
אבל אני לא יודע איך להתחיל הלילה, אני לא יודע איך לספר את הסיפור הזה.
אם ידעתי לעשות את זה... - אני אתן לך רעיון אחד.
תעשה תכנית שלא תיקרא "שוטרים" אלא "שוטרי תאגידים".
אני מחבב את הרעיון, אני לא חושב שזו תהיה תכנית מציאות מעניינת.
אלא אם כן נוכל לשכנע את האנשים האלה
להיכנס לרכבים המסחריים שלהם ולברוח במהירות מהמשטרה...
אבל אני אומר לך, כל אחד באמריקה שעובד באיזו עבודה ממוצעת
יאהב לראות את הבוס שלו בורח ברחובות בלי חולצה,
נזרק לרצפה ונעצר, אני אומר לך, זה יכול לקבל רייטינג!
אני איתך, אבל אם אני אוכל למצוא משטרה
שתרדוף אחרי פושעי תאגידים כמו שצריך
ותתפוס אותם כמו שצריך...
במלים אחרות, אם היום אתה רואה בחור שגנב מאישה ארנק עם 85 דולר
אתה צריך לחשוב על תגובה מתאימה
לאיש שגנב 85 מיליון דולר מכספי הציבור...
אם יש לך, אז היינו יוצאים לצלם ברגע זה!
אבל כשהמשטרה באה לאיש שגנב 85 מליון דולר,
הם מתייחסים אליו כמישהו ששייך למועצת העיר, גם אם הוא לא,
וזו לא טלוויזיה מרגשת.
אם אתה יכול לגרום לאיש הזה להוריד את החולצה שלו,
ולזרוק את הפלאפון שלו על המשטרה כשהם נכנסים,
שינסה לקפוץ מהחלון, אז תהיה לנו תכנית.
אתה צופה בטלוויזיה באלימות בקנדה ואתה יודע שזה לא קורה אצלך.
אתה צופה בזה פה, ואתה יודע שזה כן מתרחש אצלך.
אני לא יודע למה, אבל יש הבדל. - למה זה באמת לא קורה בקנדה?
למה אין שם 10,000 רציחות בשנה?
לא יודע, אבל אני רוצה לפרוש לקנדה או משהו, נשמע ששם עדיף להיות.
אני אשמח לגלות מה ההבדל, אתה לא?
כן, אני מנסה לגלות.
איפה אתם אמורים להיות כרגע?
בבית ספר.
אתם לא דואגים להפסיד חומר? - לא, אני תמיד עוזר לכולם בכתה,
ואז אני בקושי מספיק לעשות את העבודה שלי.
את לא דואגת לחינוך שלך? - לא, יש לי את הספר לימוד.
למה אתה חושב שיש כל כך הרבה רציחות בנשק באמריקה?
אין לי מושג, אנשים בטח שונאים אחד את השני שם או משהו.
קנדים לא שונאים אחד את השני?
אנחנו כן, אבל אנחנו לא מגיעים למצב של לירות במישהו כדי לנקום.
אז מה אתם עושים? - לא יודע, מציקים להם אולי.
צוחקים עליהם, לועגים. - זורקים עליהם ביצים.
כמה רציחות בנשק היו בסרניה השנה?
אף לא אחד. - ובשנה שעברה?
אני חושב שאחד.
ושנה לפני כן? - אני לא יכול לזכור.
אולי אחד בשלוש השנים האחרונות? -סביר להניח, כן.
מעט מאד בעיר הזו.
ברור שאין פה רציחות כי יש כאן רק 70,000 תושבים.
וזו בירת הנשיקות של העולם.
אז ירדתי בנהר לעיר אחרת שגדולה פי חמש מסרניה: ווינסדור, אונטריו.
בדיוק מעבר לנהר לדטרויט.
הייתי בטוח שיהיו יותר רציחות בווינסדור.
שמעת על מישהו שנורה מרובה בווינסדור? -לא.
שמעת על איזשהן רציחות פה?
היה רצח אחד לפני הרבה זמן.
כמה זמן?
בתקופה החיים שלך? - כן, לפני איזה 15-20 שנים.
השוטר הזה יכול להגיד לי שהנשק היחיד שנורה כאן בשלושת השנים האחרונות
היה על ידי בחור מדטרויט שהחזיק אקדח גנוב ממינסוטה.
מכל 40,000 האנשים בווינסדור, לא היו קנדים שיורים בקנדים.
חשבתי שאולי זה הזמן לקצת עובדות משעשעות על קנדה.
הלכתי לרחובות ניו יורק לבדוק מה האמריקני הממוצע חושב
על חברינו החברותיים מהצפון.
הקנדים לא צופים בהרבה סרטים אלימים כמו האמריקנים.
זה לא נכון.
חבורות גדולות של ילדים קנדים מצפים בקוצר רוח למרחץ הדמים ההוליוודי הבא.
היה שם איש שנכרתה לו הרגל... - והיו שם גם הרבה בחורות...
וחלקן היו ערומות... - אני מת על הדברים האלה.
איזה סרט ראיתם היום? - שישה ימים.
שישה ימים עם ארנולד שוורצנגר?
זה מה שגרם לכם לרצות לשחק במשחק יריות הזה?
ובכן... כן.
אין עוני בקנדה כמו שיש פה...
בארצות הברית.
שוב טעות.
למען האמת, שיעור האבטלה אצלנו הרבה יותר גבוה.
כשבמישיגן היה 4 אחוזים, אצלנו עדיין היו 9 אחוזים.
האחוז אצלנו לא משתנה.
אני חושבת שיש בעיקר אנשים לבנים בקנדה.
זה מוזר...
כי כשאני בקנדה אני רואה אנשים שחורים בכל מקום.
ואנשים צהובים, ואנשים חומים, ו-13 אחוז מהאוכלוסיה לא לבנה.
אז הקנדים הם די כמונו.
והסיבה בגללה יש אצלהם כל כך מעט רציחות חייבת להיות
בגלל שיש להם כל כך מעט רובים.
איזה רובים יש לך? - אני צד.
יש לי רובי ציד ואקדחים.
כמה רובים סך הכל? - בטח בסביבות שבעה.
יש לך רובה? - יש לי כמה.
כמה רובים יש לך? - שישה.
כמה אנשים שמחזיקים רובים אתה מכיר?
שניים, שלושה, שניים-עשר? - פחות או יותר.
יש כאן המון אנשים עם רובים.
אנחנו מדינה גדולה, כאן צייד ודייג הם מסורת.
בקנדה יש אוכלוסיה של כ-30 מיליון איש,
זה אומר בערך 10 מיליון משפחות
וכרגע יש הערכה שיש כ-7 מליון רובים.
וואו, קנדה חתיכת מדינה אוהבת-מטפחת-טרופת רובים.
איפה משיגים רובה? - אני יכול לקנות בעיר.
"אני רואה שאתה מחזיק "גלוק. איפה משיגים "גלוק" בקנדה?
אתה יכול לקנות רובה בכל מקום אם יש לך רשיון תקף...
למרות כל חוקי הנשק הקשוחים שלהם, שימו לב מה אני, אזרח זר, יכול לעשות
במרכול השכונתי בקנדה.
איפה התחמושת כאן? - התחמושת? הנה, כאן.
איזה סוג אתה מחפש? - כדורים.
בדיוק.
יכולתי לקנות כמה תחמושת חיה שאני רוצה. בקנדה.
את מקבלת כסף אמריקני?
אתם נועלים דלתות? - לא.
אתם לא מפחדים משום דבר?
בדרך כלל לא.
את נועלת דלתות בלילה? - לא.
את לא נועלת דלתות?
את לא מפחדת משום דבר? - לא, לא ממש.
פרצו לך פעם לבית? - אכן כן.
מה קרה?
הם פרצו פנימה כשלא הייתי בבית.
הם גנבו קצת שתיה וסיגריות.
אז נראה לי שזה סתם היה בני נוער שהשתובבו קצת.
זה כל מה שהם לקחו. שתיה וסיגריות.
היית פעם קורבן לפשע? - כן.
איזה מין פשע?
אנשים נכנסו לי הביתה בזמן שישנתי,
והשחיתו את הבית וגנבו ממני.
וזה לא גרם לך לרצות לנעול את הדלתות בלילה? -לא.
כאמריקני עם שלושה מנעולים על הדלת זה נראה לי קצת מבלבל.
אפילו כאן בטורונטו, עיר עם מליוני אנשים, לא נועלים דלתות.
אז אתם לא נועלים את הדלת אבל האמריקנים כן, למה זה?
אתם כנראה מפחדים מהשכנים שלכם.
אתם משאירים לפעמים את הדלתות בבית שלכם לא נעולות?
כן, בוודאי. - איפה אתם גרים?
אנחנו גרים כאן. - בטורונטו?
ואתם לא נועלים את הדלת?
אתם חושבים, כאמריקנים...
שהמנעול משאיר אנשים מחוץ לבית שלכם.
אנחנו, כקנדים, רואים את זה יותר כ...
לכלוא את עצמנו בפנים.
אתה לא רוצה לעשות את זה?
לא ממש. לא.
החלטתי ללכת בהפתעה לבית בטורונטו לבדוק אם זה נכון.
סליחה. רק בדקתי משהו.
אף אחד לא נועל.
אף אחד לא נועל פה את הדלת? -אתה לא דופק בדלת?
לא, לא.
אתה אוהב לגור פה? - אני אוהב את זה מאד.
ואת החולצה? - גם את החולצה.
הדלת הזו היתה פתוחה לרווחה, ואת לא מפחדת?
אני צריכה לפחד? - לא יודע, את גרה פה.
לא, אני לא מפחדת.
תודה רבה לך. - אין בעיה.
אני מצטער על ההפרעה. - לא, אין בעיה.
ותודה לך על שלא ירית בי.
כאמריקני, אני חייב להודות שכל זה נראה לי מוזר.
עד שהרמתי את הראש ושמתי לב במה הם צופים בחדשות הערב שלהם.
הם חברים שלנו, בהחלט נקשיב להם בנימוס ובזהירות.
אבל אתה לא יכול להתחיל מלחמה פשוט כי מישהו אמר לך.
לילה אחר לילה, הקנדים לא קיבלו מנות של פחד.
והפוליטיקאים שלהם דיברו בצורה קצת מצחיקה.
הם לא צריכים לדאוג שיש להם גן לילדים, עזרה להורים הקשישים,
שיש להם ביטוח רפואי מתאים,
שהם לא יאבדו את העבודה או הבית שלהם כי אין כיסוי רפואי.
ככה בונים חברה טובה.
אף אחד לא זוכה אם לא כולם מנצחים. אי אפשר לנצח על חשבון אחר.
ולצערנו זה המסר של כמה מפלגות ימניות בארה"ב.
הם נטפלים לאנשים שלא יכולים להגן על עצמם,
ובאותו הזמן נותנים עזרה פיננסית ופתור ממיסים לאחרים.
איפה העניים גרים בעיר הזו?
העניים...
אתה מתנהג כאילו מעולם לא שמעת את המילה הזו.
אין לנו את הבעיה הזו פה.
אז שאלתי אותם אם יוכלו לפחות לקחת אותי לשכונת עוני קנדית.
ובכן, ככה נראה גטו בקנדה.
זו המנטליות בקנדה שאומרת שאם מישהו חולה או משהו
הוא צריך לקבל עזרה רפואית? -בהחלט.
למה?
כי אלה זכויות אדם. לכולם יש זכות לחיות.
יצאת כרגע מחדר מיון? -כן.
וכמה שילמת על הטיפול?
אני לא יודע, התכנית הרפואית שלנו מכסה את זה.
אז לא שילמת כלום? - לא.
יש לי משפחה שגרה בארה"ב.
הם גרו בקנדה ועברו לשם.
וזה כל כך שונה. - הם מפחדים יותר מהר?
כן, בהחלט.
כי כולם מגיבים שם ככה.
הם לא עוצרים לחשוב.
התגובה הראשונה היא לשלוף "!את הרובה, "אתה בשטח שלי
לא יודעת, זה פשוט שונה.
איפה אתה גר? - בדטרויט.
באת לבלות בקנדה?
לאנשים כאן יש ראש יותר פתוח, הם יותר מסבירי פנים.
אתה מרגיש שונה כשאתה חוצה למדינה הזו? בכנות...
כאן הרבה יותר קליל...
ההפרדה בין הגזעים שם ללא ספק יותר בולטת.
אתה ממש מרגיש את זה.
כאן בקנדה נותנים לך להיות מי שאתה. - טוב, ככה זה בקנדה.
בכל פעם שאני מדליק בארה"ב את הטלוויזיה אני רואה רצח, ירי, מצבים עויינים...
אני פשוט חושבת שבארה"ב התפיסה הכללית היא של פטירת בעיות באלימות.
אם יש איזושהי בעיה במדינה אחרת הם שולחים אנשים שלהם להילחם בה.
בקנדה יותר מחפשים מקומות לפשרה ולהבנה בין הצדדים.
בארה"ב פשוט אומרים "טוב, אנחנו "נהרוג אותך ובזה נפטרת הבעיה.
אם באמת ריבוי בנשק היה עוזר לאנשים להיות בטוחים יותר,
אז אמריקה היתה המדינה הבטוחה ביותר בעולם.
אבל היא לא. להיפך.
מטה חירום, מחוז ג'נסי.
מורה: יש לי תלמיד בביה"ס ביול שנורה.
מורה: אני צריכה אמבולנס בדחיפות.
מטה החירום: איפה נמצא הילד שנורה?
כאן על הרצפה בכיתה שלי. אלהים, בבקשה! היא מתחילה להחוויר.
היא נהיית חיוורת? היא נושמת?
כן, הילדה הקטנה נהיית חיוורת.
האם היא נושמת?
לא, היא לא!
איפה הילד שירה בה, גברת, יש לך מושג כלשהו?
הוא במשרד.
הוא במשרד? איפה היא נורתה?
אני לא יודעת. אני מפחדת להפוך את הגופה.
בבקשה, אלהים! בבקשה, אלהים! בבקשה!
שמעתי את השיחה הזו עם מוקד החירום בטלוויזיה, זה היה ממש נורא.
שאלו אותה איפה היורה והיא "ענתה: "הוא הלך, אני צריכה עזרה.
וגם הילדה הקטנה היתה שם? - כן, היא היתה על הרצפה.
והמשטרה והפרמדיקים הגיעו? - כן, אבל עד שהם הגיעו,
אני זוכרת שהרופאים הגיעו ונכנסו, ואני זוכרת שהם מילאו את החדר,
והם אמרו שאנחנו חייבים לצאת.
ואז כשהשוטרים גם נכנסו כבר לא היה על מה להשתלט.
היא כבר לא היתה בחיים? - השפתיים שלה כבר היו כחולות לגמרי.
בעיר הולדתי פלינט, מישיגן, ילד בן שש שלמד בביה"ס ביול מצא אקדח בבית דודו,
איתו הוא גר מפני שאימו פונתה.
הוא הביא את האקדח לביה"ס וירה בתלמידת כיתה א' אחרת.
קיילה רולנד, בת השש.
כדור אחד שפילח את גופה היא נפלה לרצפה וגססה בזמן שמורתה ניסתה לקרוא לעזרה...
אף אחד לא ידע למה הילד הקטן רצה לירות בילדה הקטנה.
כאילו שהעיר הזו לא סבלה ממספיק טרגדיות וזוועות בשני העשורים האחרונים,
היא עכשיו החזיקה בשיא חדש. היורה הצעיר ביותר בביה"ס בארה"ב.
בבוקר של הירי לקח לצוותי החדשות וההליקופטרים רק חצי שעה להגיע לזירה.
הערב בסביבות שבע בטקס הזיכרון הציבורי אנחנו מצפים למאות אנשים.
הם יבכו את מותה של קיילה הקטנה.
ילדה קטנטונת שאהבה פיצה ודובונים
ושנלקחה מאיתנו מוקדם מדי.
בית הלוויות מחלק עכשיו אלפי סרטים ורודים כאלה
כדי לתמוך במשפחתה של הילדה.
זה יהיה יום מרגש ביותר לזכרה של קיילה הקטנה.
ג'ף רוסן, חדשות פוקס 2.
עבודה טובה.
כן, אני יודע שיש בעיות טכניות!
אל תדבר איתי על זה, תקרא לרכב שידור שלנו.
אני חייב להסתפר, אני נראה כמו חזיר.
טוב, הנה.
רבים נחנקים בנסיון לדבר על כך, הלוויה תתקיים הערב בשעה שבע.
אנחנו בשידור חי מפלינט, מישיגן, אני ג'ף רוסון לקיו 13.
תודה רבה.
רוצה ספריי לשיער? - אני צריך את זה, לא?
יש לי, פשוט לא היה לי זמן להשתמש בו.
יש לי ספריי עמיד בפני הוריקנים.
האיש הזה התפלל בשביל קיילה ואז שיחרר את הבלון.
יופי, יש לנו את התמונת צבע, לא את זו שבשחור לבן...
זה מצחיק שאני מסקר את קולומביין.
יש רשתות שלרוע המזל עוברות רק מטרגדיה לטרגדיה.
אני מרחם עליהם, כי זה כל מה שהם רואים שם.
את הטרגדיות.
תשלב עכשיו בין הצילומים מ-5 ומ-6...
היום אנחנו עובדים עם סי.אן.אן ועם פוקס...
התקשורת הארצית מעולם לא ביקרה בביה"ס ביול או במחוז ביצ'ר,
או בחלק הזה של פלינט בעבר.
ומעטים מהכתבים האלו טרחו לבקר בהם אפילו כשהם היו כאן.
אם הם היו זזים רק בלוק אחד מבית הספר או מבית הלוויות
הם היו אולי רואים סוג אחר של טרגדיה שיכלה לתת תשובה למותה של הילדה הזו.
במשך מעל ל-20 שנה החלק המרושש הזה בעירו של התאגיד הגדול בעולם
ספג רק התעלמות אם לא הרס.
עם 87 אחוזים מהתלמידים חיים כאן מתחת לקו העוני
ביולר, ביצ'ר ופלינט לא התאימו לסיפור המקובל שהוצג על ידי התקשורת.
זה שמדבר על אמריקה ועל הכלכלה הבלתי מנוצחת שלה.
גורם המוות הגדול ביותר בקרב צעירים בפלינט הוא רצח.
מגרש הפוטבול בפלינט, ביצ'ר, מומן בחסות בית הלוויות.
הילדים בביצ'ר זכו ב-12 אליפויות ריצה במדינה.
אבל הם מעולם לא יכלו להתאמן בריצה בעירם, כי במקום מסלול יש להם רק בוץ.
לפני שנים מישהו קרא לכל הרחובות כאן על שם בתי הספר המובילים בארץ,
כאילו הם חלמו על חיים טובים יותר לעצמם בעתיד.
הילדים בסדר עכשיו.
גם ההנהלה והצוות בסדר, אבל אנחנו לא שוכחים.
אנחנו לא שוכחים.
זה דבר שלא צריך לקרות לאף אחד אחר...
אני יודע...
גם אני לא הייתי רוצה שזה יקרה למישהו אחר כאן...
זה בסדר, זה בסדר..
אני מצטער.
זה בסדר.
מידיי הקרות ממוות.
בדיוק כפי שעשה אחרי הירי בתיכון קולומביין,
צ'רלטון הסטון בא לפלינט כדי לארגן מפגן בעד רובים.
החופש מעולם לא עמד מול סכנה גדולה יותר והיה צריך אתכם יותר
כדי לבוא להגנתו כמו עכשיו.
לפני שבא לפלינט, הסטון רואיין על ידי ה"ג'ורג'טאון הויה" על מותה של קיילה.
ואפילו אתר האינטרנט שלו דיבר על כך.
אנחנו רוצים להראות לארגון הרובאים הארצי שלו שכחנו את קיילה רולנד.
איך הם יכולים לבוא הנה? זה כמו לזרות לנו מלח על הפצעים.
אני מופתעת ומזועזעת שהם באו הנה.
הסטון נשאל על ידי כתב מקומי למה הוא בא לפלינט אחרי הטרגדיה בביול,
ומה יש לאיגוד הרובאים הארצי להגיד על ילדים בני שש שמשתמשים ברובים.
אנחנו מוציאים 21 מליון דולר בכל שנה
כדי ללמד ילדים בני 5 ו-6:
אם אתם רואים רובה, אל תיגעו בו.
תשאירו אותו במקומו ותקראו לאדם מבוגר.
אלן מוזס בעצמו הופיע...
כאן בעיר פלינט? - כאן בפלינט.
היו אנשים שרצו שתעמיד את הילד הזה למשפט כמבוגר?
כן... היו אנשים מכל רחבי אמריקה שהתקשרו ושלחו מכתבים.
זה נראה לי ממש מפליא...
קבוצות שהיו מזוהות עם ארגון הרובאים הארצי...
אנשים שאני מכנה חולי נשק...
כתבו לי ואמרו כמה נורא הדבר
שהזהרתי בעלי בתים במדינה מאחזקת רובים ללא השגחה בבתיהם...
הם רצו לתלות את הילד הקטן הזה מהעץ הכי גבוה.
הייתה כזו מגמה של גזענות ושנאה וכעס...
זה היה מכוער.
זה ציור של הילד שהיה מעורב בירי בבי"ס ביול לאחר שהובא למשרד שלנו,
זה היה בערך 15 דקות אחרי הירי...
נתתי לו צבעים וכאלה כדי להעסיק אותו קצת.
אז הוא צייר את הציור הזה בשבילי,
כי הוא ראה שמאחורי השולחן שלי היו ציורים שילדיי ציירי לי...
הוא רצה לצייר לי גם אחד שאתלה מאחורי השולחן.
זה מה שהוא צייר? מה אתה חושב שרואים פה?
זה הוא בבית שלו. - זה הוא בבית שלו, כאן?
ולמה החלטת לשמור אותו?
בגלל הכובד של המקרה...
כל מה שקרה, ואז הוא ביקש ממני לתלות את זה...
אז מיסגרתי את זה ושם זה יישאר.
טמרלה אוונס היא אמו של אותו ילד בן שש.
על מנת לקבל תלושי מזון וסיעוד לילדיה
טמרלה הייתה חייבת לעבוד כחלק מתכנית האבטלה-לתעסוקה של מישיגן.
התכנית הזו כל כך הצליחה בהוצאת אנשים עניים ממעגל האבטלה
שההוגה שלה, ג'רלד מילר, נחטף במהרה על ידי החברה
הטובה בארץ שמדינות פונות אליה על מנת להפריט את מערכות הרווחה שלהן.
החברה הזו היא לוקהיד מרטין.
עם סיום המלחמה הקרה והיעדר אויב ממשי להפחיד את הציבור,
לוקהיד מצאה את הדרך הטובה ביותר לגוון ולהרוויח מהפחד של האנשים,
עם אויב שהרבה יותר קרוב לבית.
אמהות שחורות ועניות, כמו טמרלה אוונס.
יש לך משפחה חד הורית, והאם נוסעת כל יום שעה וחצי לעבודה, שעה וחצי חזרה הביתה...
איך זה עוזר לקהילה?
אבל זה חלק מהרעיון של המדינה להפוך את ההורים לאחראיים.
מרווחה לעבודה... - כן, רווחה לעבודה זו תוכנית
שחייבת להיפסק כי באמת אין לה שום ערך.
אני חושבת שזה יותר מוסיף לבעיה מאשר פותר אותה.
אתה השריף וכך אתה מרגיש? - כן, זה נכון.
הלוואי ויכולתי לשים בכל בית שני הורים שיהיו אחראיים במידה שווה... אבל אי אפשר.
אבל מה אני עושה בכך שאני לוקח הורה אחד, מעלה אותו על אוטובוס,
ושולח אותו מחוץ לעיר להרוויח חמישה דולר ו-50 סנט לשעה?
זה האוטובוס עליו היא היתה חייבת לעלות כל יום על מנת לקבל את הכסף מהמדינה.
היא ורבים אחרים הוכרחו לעשות בכל יום את הנסיעה
של 80 המיילים מפלינט לגבעות אובורן ומחוז אוקלנד, אחד האזורים העשירים במדינה.
טמרלה תעזוב מוקדם בבוקר ותשוב רק מאוחר בלילה,
כשהיא בקושי רואה את ילדיה הצעירים.
מה הרעיון?
מה יוצא מזה? מה בדיוק פלינט או המחוז מרוויחים מזה?
יש לנו ילדה מתה. אני חושב שזה חלק מהבעיה.
יש לך רק הורה אחד, והוא בחוץ.
אז אתה או כל אחד אחר שיכול לומר לי
שזה משרת את הקהילה,
אני מניד את ראשי ותוהה מדוע.
כמה זמן אתם נוסעים באוטובוס?
בסביבות השלוש שנים עכשיו.
גם אחי כאן, חצי מהשכונה שלי נמצאת כאן...
בערך כל מי שאני מכיר אישית עובד פה במרכז.
בפלינט הם עושים את אותו הדבר שאני עושה עכשיו, הם משלמים שכר מינימום,
אני נוסע עוד 40 מייל כדי להרוויח 3-4 דולרים יותר.
כמה אתה מרוויח לשעה? - אני מרוויח 8.50.
זה מספיק לשלם את החשבונות? - לא.
אתה יודע שטמרלה אוונס, אימו של הילד הקטן שירה בילדה,
גם נסעה באוטובוס הזה? - אני יודע רק קצת.
לא הכרתי אותו טוב. - אישה נחמדה?
היא הייתה בסדר, היא באה לעבודה כל יום. היא עבדה בשתי עבודות.
בשתי עבודות? - כן, שתי עבודות כדי להרוויח.
זה הגריל של דיק קלארק, כאן הייתה אחת העבודות של טמרלה.
היא עבדה כאן כברמנית,
היא הגישה משקאות, וקינוחים...
היא הייתה עובדת טובה? - כן, היא הייתה טובה.
היא גם עבדה בחנות מתוקים כאן במרכז קניות.
דיק קלארק הוא סמל אמריקני.
האיש שהכניס את הרוק'נ'רול לבתינו מדי שבוע בתכניתו אמריקן בנדסטנד.
כל חלק בחיים אתה יכול לקשר לחלק ממוסיקה...
אז כמו שדיק אמר, המוסיקה היא פסקול חיינו.
המסעדה שלו וחנות המתוקים הגישו בקשה להקלות במס,
כי הם השתמשו בנתמכי רווחה כשכירים.
למרות שטמרלה עבדה עד לכ-70 שעות בשבוע בקניון הזה,
היא לא הרוויחה מספיק כדי לשלם את שכר הדירה שלה,
ושבוע לפני הירי, היא קיבלה הודעה מבעל הבית שהוא מפנה אותה.
עם שום מקום לגור בו וחוסר רצון להוציא את ילדיה מבית הספר,
טמרלה שאלה את אחיה אם הם יוכלו לגור אצלו כמה שבועות.
שם מצא בנה של טמרלה אקדח 33 קליבר קטן לקחת לביה"ס.
טמרלה לא ראתה אותו לוקח את האקדח לביה"ס,
כי היא היתה על האוטובוס בדרך להגיש משקאות וממתקים לאנשים עשירים.
החלטתי לסוע לקליפורניה לשאול את דיק קלארק
מה דעתו על מערכת שמכריחה אמהות חד הוריות עניות לעבוד בשתי משרות מלאות בשכר נמוך
על מנת לשרוד.
אני עושה סרט תיעודי על ירי בבתי ספר ורובים וכל זה...
בעיר הולדתי, פלינט, מישיגן, אותה אתה כמובן מכיר...
ילד בן שש ירה בילדה בת שש...
תיכנס למכונית, דייב. תיזהר בבקשה.
הגיע הזמן, אתה ממש מאחר.
בכל אופן, האמא של הילד שירה עבדה במסעדה שלך
במחוז אוקלנד... - סגור את הדלת.
בתכנית רווחה לעבודה... - תסגור את הדלת.
האנשים האלה נאלצים ל... לא, לא, לא... -ביי.
בבקשה תעזור לי לשכנע את המושל של מישגן ל...
מכריחים את הנשים האלו לעבוד! יש להן ילדים בבית!
דיק! אלהים אדירים...
באמריקה של ג'ורג' בוש לעניים אין עדיפות.
ואחרי ה-11 בספטמבר, 2001, תיקון הבעיות החברתיות
נדחפו אחורה על ידי פחד, פאניקה, וסדר עדיפויות חדש.
יש דרך אחת לבטא את האחדות שלנו.
שהקונגרס יסדר את התקציב הצבאי
ואת ההגנה של ארצות הברית כעדיפות מספר אחת,
ויפעל לפי בקשתי..
מכרנו הרבה חליפות כימיות, עם הכפפות ועם הכובעים.
ומכרנו הרבה מסיכות גז...
אני קונה בשבילי ובשביל הגור שלי.
דניס מרקס ואשתו צברו אספקה...
כלי נשק, תחמושת...
וול מארט אומרת שמאז ה-11 בספטמבר מכירות הרובים עלו ב-70 אחוזים
ומכירות התחמושת ב-140 אחוזים.
בדאלאס הם כבר מתאמנים בירי על אוסמה בן לאדן.
בחודשים שאחרי ה-11 בספטמבר אנחנו, האמריקנים, היינו שרויים במצב של פחד.
אף אחד מאתנו לא ידע אם גם הוא ימות תחת ידם של עושי הרוע,
או מי יישב ליד איזה מטורף שינסה להדליק את הנעליים שלו.
האיום נראה מאד ממשי.
אני יודע שהסיכויים נמוכים אבל אני לא אקח את הסיכון.
אני צריך להגן על עצמי ועל המשפחה שלי.
הפחד הגובר שלנו הפך לרווח לא רע לרבים...
מייק בלייק מדווח על עלייה של כ-30 אחוזים במכירות מערכות אזעקה בחודש האחרון.
רוב האנשים איתם יוצא לו לדבר עדיין מרגישים מושפעים ממתקפת ה-11 לספטמבר.
למה אנחנו כל כך מפחדים? כי הרבה אנשים מרוויחים מזה הרבה כסף,
ומרוויחים קריירות מזה...
אז יש יותר התעניינות,
והרבה פעולות כדי להשאיר אותנו מפוחדים.
ואיזה דרך יותר טובה להתמודד עם טרוריסטים עם קאטרים מאשר
להזמין מספר גדול של מטוסי קרב מלוקהיד?
כן, כולם הרגישו בטוחים יותר. בייחוד עם הצבא שעושה סיבובים בשדרת פארק.
והרווח הכי גדול מציבור מפוחד
הוא שהממשל והנשיא יכולים לעשות בקלות כמעט כל דבר.
מעולם לא ראיתי דוגמא טובה יותר
לשימוש בכספי ממשל
מזו שבה נוקטים בוש ואנרון.
היו הרבה דברים שלא ידעתי אחרי המתקפה על מרכז הסחר העולמי
אבל דבר אחד היה ברור, בין אם זה לפני או אחרי ה-11 בספטמבר,
מדינה ששרויה בכל כך הרבה פאניקה לא צריכה להיות מלאה בנשק ותחמושת.
אני נוריתי על ידי טק-9.
תשעה מילימטר? - כן.
אני משער שזה היה חצי אוטומטי, אבל לי זה היה נראה אוטומטי לגמרי.
זהו ריצ'רד קסטלדו.
וזה מארק טיילור.
שני הנערים האלו נורו ביום הטבח בתיכון קולומביין.
ריצ'רד משותק לצמיתות ומשתמש בכסא גלגלים.
ומארק בקושי עומד על רגליו אחרי אינספור ניתוחים.
הילדים בקולומביין היו צריכים להיענש.
אנחנו נענשנו באותו יום. בשביל האומה הזאת. ככה אנחנו רואים זאת.
מארק וריצ'רד נכים וסובלים
מהכדורים ב-17 סנט מקיי-מרט שעדיין נעוצים בגופם.
כשהם הראו לי את הכניסות השונות של הכדורים חשבתי על דרך אחת בה נוכל להפחית את מספר
הרובים והכדורים שמסתובבים בחופשיות.
שאלתי את הבנים אם הם ירצו ללכת לקיי-מארט כדי להחזיר את הסחורה.
מוכן?
כן, בוא.
תוכלו לכבות את המצלמות בבקשה?
באנו לראות את מר קונווי.
אני צריך לקבל אישור בשביל שתצלמו כאן. -אוקיי, בסדר.
טוב, תכבה את זה.
שעה מאוחר יותר
שלום, אני מרי לורנסז. אני מנהלת ענייני התקשורת של קיי-מארט.
איך אני יכולה לעזור לכם? - טוב, זה ריצ'רד קוסטלדו.
שלום, ריצ'רד. נעים להכיר.
וזה מארק טיילור. - שלום מארק.
הם תלמידים מתיכון קולומביין.
הם נורו בטבח בקולומביין בכדורים מקיי-מארט.
עשיתם דרך ארוכה מקולורדו...
כן, פשוט חשבתי... מכיוון שהפסקתם למכור אקדחים והכל,
אולי יהיה הגיוני להפסיק למכור גם כדורים....
הבקשה שלנו היא שתיפטרו מכדורי ה-9 מ"מ. שלא תמכרו אותם בחנויות שלכם.
אתם בטח מכירים את קיי-מארט וסביר להניח שאתם קונים בחנויות שלנו,
אנחנו מוכרים רק נשק לצורכי ספורט...
ואת שאר הציוד שבא עם ספורט הצייד.
אבל בהחלט נעביר את ההודעה שלכם ליושב הראש, צ'אק קונווי.
הוא לא נמצא היום. - הוא לא כאן היום?
לא, הוא לא פה כל השבוע. - הוא לא יהיה כל השבוע?
יש לכם מגבלה לכמה כדורים, כמה תחמושת אדם אחד יכול לרכוש?
אני לא יכולה לענות על זה, אני לא אחראית על מדיניות המכירה.
אפשר לדבר עם מי שאחראי על זה?
אבל אני יכולה לחזור אליכם עם תשובות לשאלות אם תשאיר לי כרטיס ביקור.
אנחנו לא רוצים להשאיר כרטיס, הסיבה שבגללה אנחנו לא יכולים לחזור היא
שלמארק פה יש כדור מקיי-מארט במרחק של אינץ' מאבי העורקים.
בין אבי העורקים לעמוד השדרה שלי. - בין אבי העורקים לעמוד שדרה?
אני שמחה לראות שאתה יכול לעמוד.
הבטחתי להם שמישהו פה יקשיב...
שמישהו פה יתייחס לבקשה שלהם ברצינות...
לא רק מישהי שאחראית ליחסי ציבור, אלא מישהו שיש לו את הסמכות
ויכול לענות על חלק מהשאלות עליהן הם רוצים תשובה.
לקיי-מארט בהחלט אכפת מזה, אבל אני לא יכולה להמשיך עכשיו.
אז עד שאני אדבר בטלפון...
אני אלך רגע ואראה מה אפשר לעשות.
מרי חזרה למעלה.
אחרי שעתיים היא חזרה עם הבחור הזה שתפקידו לקנות את הכדורים לקיי-מארט.
בוא נמנע מלעשות צרות.
אנחנו לא אלה שבצרות, חברים.
מארק חשב להראות לו את סימני הקליעים שלו.
אלה החורים של הכדורים. הכדורים שלך.
לשם הגיעו הכדורים מקיי-מארט.
להתראות.
מישהו אחר מתכוון לרדת?
זהו זה?
אוקיי, תודה.
חיכינו למטה עוד כמה שעות אבל אף אחד אחר לא ירד.
כשעזבנו את הבניין למארק היה רעיון.
הוא הציע שנלך לקיי-מארט הקרוב
ונקנה מהם את כל הכדורים שלהם.
פשוט קח כמה שאתה יכול.
מה עוד יש פה?
יש לכם ל-357 מגנום? אני אקח את כולם.
אז אתם בני 17? - בני 16.
לעזאזל...
מארק פחות או יותר רוקן אותם מתחמושת.
ביום למחרת החלטנו לחזור למשרדים הראשיים של קיי-מארט להחזיר את הכדורים.
הפעם הבאנו את העיתונות.
החדשות האחרונות של דרום-מזרח מישיגן ממשיכות, ועכשיו לחדשות הטריות:
יותר מאוחר בחדשות השעה שש שלנו: אזהרה לכולם - הזהרו מנחשים.
תשמעו מאם שננשכה על ידי נחש פעמונים.
כמו כן, תלמידים ששרדו את הטבח בקולומביין נמצאים בעיר,
הן כועסים מאד על קיי-מארט.
באנו לראות את צ'ק קונווי, נשיא קיי-מארט.
מה שלומכם? - נחמד לראות אותך שוב.
הנה הכדורי 9 מילימטר.
אלה הכדורים שבתוך הגוף
של ריצ'רד ומארק כרגע.
הנשיא יגיע לפה בעוד 5 דקות.
תעשו לי טובה, אל תחסמו את הדלתות.
אתה מבטיח שמישהו יבוא?
שמי לורי מקטביש, אני סגנית הנשיא בנושאי יחסי ציבור.
אשמח להכריז על הודעה בשם החברה.
מה שקרה בקולומביין, קולורדו, היה באמת טראגי ונגע בכל אמריקני.
אני מצטערת על הנכויות מהן סובלים הנערים הצעירים האלה.
קיי-מארט מפחיתה בשלבים את מכירות האקדחים בחנויותיה.
לפי התכנון העסקי התהליך יושלם
בגבולות ארה"ב ב-90 הימים הקרובים.
נציגי קיי-מארט נפגשו עם מר מור
ועם התלמידים מקולומביין, קולורדו אתמול
והקשיבו לדאגותיהם בנוגע למוצרים הנמכרים בחנויות קיי-מארט.
החברה הבטיחה בסיום המפגש
לחזור עם תשובות בתוך שבוע.
טוב, קודם כל אנחנו רוצים להודות לך.
על שהבטחת לא למכור יותר תחמושת לאקדחים
בחנויות בתוך... - התהליך יושלם תוך 90 יום.
ותוך 90 ימים לא יהיו עוד מכירות של אקדחים או תחמושת בחנויות שלכם?
לא, לא נמכור אותם בתוך 90 ימים בחנויות.
אנחנו מאוד מעריכים את זה. - תודה לכם.
תודה רבה לך. את נהדרת.
וואו... זה ממש מגניב... זה יותר ממה שביקשנו.
זה מדהים.
תיארת לעצמך?
כבר היינו בדרכנו לחזור לשדה תעופה...
הנערים מקולומביין רשמו נצחון מדהים מול רשת קיי-מארט.
זה נתן לי השראה לעשות משהו שידעתי שאני חייב לעשות.
כל מה שהייתי צריך זו מפת כוכבים.
מר הסטון? -כן? - כאן מייקל מור.
הבמאי. - כן, כמובן
מה שלומך? - טוב, תודה.
תהיתי אם אוכל לדבר איתך...
אנחנו מכינים סרט תיעודי...
על כל נושא הרובים, ואני חבר באיגוד הרובאים הארצי.
חשבתי שאולי נוכל לדבר על זה קצת?
חכה רגע, תן לי להסתכל בלוח זמנים שלי.
אולי יהיה לי זמן בשבילך מחר.
אה, אוקיי, איך אני... מה?
תחכה על הקו. - אוקיי.
אני יכול לפנות לך זמן מחר בבוקר, זה יום חמישי, נכון?
בסביבות 8:30. - שמונה וחצי בבוקר?
פשוט לבוא לפה?
אוקיי, יופי.
הבוקר למחרת
שלום, כאן מייקל מור. באתי לצ'רלטון הסטון.
מה שלומך?
תודה רבה על שהסכמת להיפגש איתי.
הוא לקח אותי לאזור הבריכה ומגרשי הטניס כדי שנוכל לשוחח.
אמרתי לו שאני חבר לחיים באיגוד הרובאים הארצי והראיתי לו את הכרטיס.
כל הכבוד לך.
יש לך רובים כאן בבית? - כמובן שיש לי.
אנשים רעים, שימו לב!
אז יש לך אותם להגנה? - כן, כמובן.
היית פעם קורבן לפשע? - לא, לא...
מעולם לא הותקפת? - לא.
לא הופנתה כלפיך אלימות? - לא, בכלל לא.
הם טעונים?
אם אתה רוצה נשק להגנה עצמית, הוא חייב להיות טעון.
למה אתה צריך אותו להגנה עצמית? - אני לא.
מעולם לא היית קורבן לפשע, מעולם לא הותקפת, לא נכנס לפה אף אחד.
אז למה אתה לא פורק את הנשק?
כי התיקון השני בחוקה נותן לי את הזכות להחזיק אותו טעון.
אני מסכים עם זה לגמרי.
אבל התיקון השני הוא... - זה גם נותן נינוחות.
זה עוזר לך להיות נינוח, הידיעה שיש לך רובה טעון?
בנינוחות אתה מתכוון להיות מסוגל לנוח בלי דאגות?
לא לדאוג בקשר לזה. - לא לדאוג ולא לפחד...
אני לא באמת...
אני מממש את אחת הזכויות
שהועברו אליי מאותם אנשים לבנים וחכמים שבנו את המדינה.
אם זה היה טוב בשבילם, זה טוב גם בשבילי.
אבל אתה עדיין יכול לממש את הזכות אם תחזיק את הרובה לא טעון נעול איפשהו.
אני בוחר להחזיק בו ככה.
מה שמעניין אותי זה שבמדינות אחרות
שבהן אין את שיעור התמותה מרובים שיש אצלנו
הרבה אנשים אומרים שזה בגלל שאין להם רובים מונחים בכל פינה.
יהיה לך קשה להשיג רובים בבריטניה או גרמניה או איפה שלא יהיה.
אבל הלכנו לקנדה, ויש 7 מליון רובים על 10 מליון בתי אב.
זה לא יימשך זמן רב.
אבל תקשיב לי, קנדה היא אומה של ציידים.
יש שם מליוני רובים, ובכל זאת היו להם רק מעט רציחות השנה.
במדינה עם 30 מליון איש, אבל תקשיב לשאלה שלי,
איך זה שלהם יש את כל הרובים האלה שוכבים בכל מקום
אבל הם לא הורגים אחד את השני ברמה שבה אנחנו עושים את זה?
אני חושב שלהסטוריה האמריקנית
יש הרבה דם על הידיים.
ולהסטוריה הגרמנית לא? ולהסטוריה הבריטית לא?
אני לא חושב שבאותה מידה.
לגרמנים אין דם על הידיים במידה שווה?
להם יש, כן.
לבריטים ששלטו בעולם במשך 300 שנה ע"י רובים?
הם כולם אנשים רעים. יש אצלם פשע, יש אצלם הרבה רובים.
זו נקודה מעניינת שצריך לחקור...
ואתה מתאים לחקור זאת עמוקות,
אבל אני חושב שזה כל מה שיש לי להגיד בנושא הזה.
אין לך דעה בנוגע ללמה אנחנו המדינה היחידה
שבה הורגים אחד את השני בכזאת רמה על ידי רובים?
אולי כי יש לנו ערבוב יותר רחב בין גזעים
מאשר במדינות אחרות.
אתה חושב שזו בעיה אתנית? - לא, לא הייתי מגדיר את זה ככה...
היו לנו מספיק בעיות עם זכויות האזרחים בהתחלה.
אבל אין לי תשובה.
אבל מה הכוונה כשאתה אומר שזה ערבוב גזעי? אני לא מבין.
שאלת איך זה שכל כך הרבה אמריקנים הורגים אחד את השני,
אני לא יודע אם זה נכון, אבל
אנחנו יודעים שיש לנו את שיעור התמותה הגבוה ביותר עם רובים בהשוואה לאחרים.
התשובה היחידה שאני יכול לתת לך היא זו שכבר נתתי לך.
שהיא?
שהיא זו שיש לנו...
הסטוריה של אלימות. אולי יותר מרוב המדינות האחרות.
לא יותר מרוסיה או יפן... - לא יותר מגרמניה...
לא יותר מגרמניה, אבל בטוח שיותר מאשר קנדה.
אני בא מפלינט, מישיגן.
בשנה שעברה ילד בן שש לקח רובה לכתה וירה למוות בילדה בת שש.
זו היתה ממש טרגדיה. - אתה מדבר על ילדים?
כן, ילדים בני שש. שמעת על זה?
אז הנה השאלה שלי, אחרי שזה קרה
באת לפלינט וארגנת מפגן גדול.
כן, אני וסגן הנשיא.
אבל הרגשת שאולי זה היה קצת חוסר רגישות אחרי מה שהקהילה שם עברה?
למעשה, לא הייתי מודע לזה באותו זמן. הגענו לשם מוקדם באותו בוקר...
לארגן את המפגן ולא ידענו.
לא ידעת באותו זמן על ההריגה הזו?
אם היית יודע, היית מבטל את המפגן?
אני לא יודע. - אבל זה לא שזה היה מתוכנן..
הבחירה שלך לבוא לשם היתה אחרי שההריגה הזו התבצעה.
אם היית יודע על זה, היית בא?
אני לא יודע. אין לי מושג.
אולי לא?
אתה חושב אולי להתנצל בפני האנשים האלה מפלינט על שבאת לשם באותו יום?
אתה רוצה שאני אתנצל בפני אנשי פלינט?
או בפני אנשי קולומביין על שבאת אליהם אחרי הטרגדיה הנוראית ההיא.
למה אתה הולך למקומות האלה אחרי שהם עוברים כאלו טרגדיות נוראיות?
אני חבר בקבוצה שלך...
כנראה שאנחנו לא מסכימים על זה.
אתה חושב שזה בסדר לבוא ולהופיע בארועים האלה?
אתה לא חושב שזה בסדר?
מר הסטון? רק עוד דבר אחד...
זו מי שהיא.
או שהיתה...
זו היא, אדוני. בבקשה אל תעזוב.
מר הסטון, בבקשה תסתכל עליה. זו הילדה.
עזבתי את אחוזת הסטון במעלה בברלי הילס וחזרתי לעולם האמיתי.
אמריקה שחיה ונושמת בפחד.
בדמיונך אתה רואה
מישהו שעלול לפרוץ לביתך כדי לפגוע במשפחתך?
איך האדם הזה נראה?
אתה, הוא, היא, הצלם. כל אחד, אי אפשר לדעת...
מכירות הרובים עכשיו בשיאם.
הרובה יורה ואז עושה הפסקה כמו בחצי אוטומטי.
והכל בסופו של דבר חוזר לבאולינג בקולומביין.
שלושה עובדי באולינג נורו למוות ביום ראשון בלילה בשורות ברודווי.
אני ממש לא יודע שום דבר...
רק ששלושה אנשים מתו באולם באולינג בליטלטון?
אני מצטער. - שיהיה לך יום טוב.
כן, זו היתה תקופה נהדרת להיות אמריקני.